Ze začátku je to jednoduché.
Domov je jediné místo, které znáš.
A všichni doma jsou tvoje rodina.
Můj první domov byl plný koček.
A já jsem pes.
Kočky měly ostré drápy a vydávaly zábavné zvuky,
když byly spokojené.
Koťata měla kočičí mámu.
A já jsem měla psí mámu.
Neuměla jsem si představit, že by můj život mohl být ještě lepší.
My jsme tvořili náš domov.
A chvíli
jsme byli šťastní.
Koukni se na ně.
Neřekl jsi, že jich bude tolik.
Prostě je popadni!
-Hej! -Mám jedno. Jedno je tamhle.
Páni, ty jsou rychlý.
Jedno mám.
-Tamhle. Tamhle. -Pojď sem.
Hele, jsou tu i psi.
Brácho!
Tamhle vzadu jich je spousta.
-Mám další. -Ségra!
Mám ho.
Je tu dospělý pitbul.
Sakra.
Hlavně klid.
V klidu.
Mám ji.
Mami!
-Lezu ven. -No tak.
Vezmi větší bednu.
Lezu ven.
Mami?
Už jsem ji nikdy neviděla.
Nevím, co by se mnou bylo,
nebýt kočičí mámy.
A postupně,
den za dnem,
se kočičí máma stala mojí mámou.
-Ahoj. -Ahoj.
Je to přímo tady.
Dobře. Odešli jsme z práce dřív,
abychom se sem vloupali?
Není to vloupání, Olivie.
Je to jen přestupek. To je rozdíl.
Jasně, takže dva roky v base místo šesti.
-Fajn, v pohodě. -Tak jdeme.
Nedá se říct, že by chlap zachraňující koťata nebyl sexy.
Taky to neříkám. Jen říkám, že ty nejsi.
Díky. Tudy.
-Pojď. Jsou tady pod tím. -Vážně?
Lucasi, do té díry nelezu.
Jsi dobrovolník pro záchranu zvířat.
-Dobře. -Nemusíš lézt dovnitř.
Jen tam nakoukni.
-Je jich tam tolik. -Jo.
Zjevně tu byli z odchytové služby,
ale neodvezli je všechny.
A teď to tu chtějí celý zbourat,
ať jsou tu kočky nebo ne.
Lidé mi vzali psí rodinu, ale tenhle člověk, Lucas, byl jiný.
-Přicházel každý den... -Ahoj.
...a kočky mu důvěřovaly.
Pojď sem.
A než jsem o tom mohla začít přemýšlet, už jsem šla.
Počkej!
Lucasi! Podívej, štěně!
Panebože.
Ahoj. Co tu děláš, ty jeden psí... slečno?
Ahoj.
A taky dobře chutnal.
Je vážně roztomilá.
-Ahoj. -Ahoj.
Najít ti domov nebude těžký.
Počkej.
Viděla jsi, jak ke mně běžela.
Možná to je znamení, že má zůstat se mnou.
Lucasi, nemůžeš si vzít psa, jasný?
Co až půjdeš do školy nebo na odbor pro veterány?
Hele, náhodou bydlím s mámou.
Není to, jak to vypadá. Ona je veterán.
Možná jsi ji viděla na odboru pro veterány.
-Terri Rayová? -Jo.
Ještě by nezvládla pracovat,
takže je doma, i když já nejsem.
Možná by jí prospělo mít štěně.
Bylo to tak příjemné, když mě držel v náručí.
Zdá se, že se jí vážně líbíš.
Co na něm vidíš a já ne, štěně?
Hej, vy! Vypadněte odtud!
-Zdrháme. -Běž. Prostě běž.
Tohle je soukromý pozemek!
-Uvidíme se pozdějš, jo? -Jasně.
-Tak ahoj. -Zavolej mi.
-Ahoj, mami. -Ahoj.
Budu jí říkat Bella.
Zlato, víš že nemůžeme mít štěně.
Majitel říkal žádná zvířata.
Pes je prý skvělý na deprese.
-Kdo to říká? -Jsem si jistý,
Je tohle jedna z těch věcí, kdy řeknu,
že je to hrozný nápad, a ty to stejně uděláš?
Jo. A po kom myslíš, že to mám?
S Lucasem jsme hráli ty nejlepší hry.
Bello, přines míček.
Hráli jsme Přines míček.
Nech toho.
-Hráli jsme Nech toho. -Nech toho, Bello.
Musím se učit.
Tady.
Vezmi si moji deku.
Báječně voněla. Přesně jako Lucas.
Hráli jsme Nežvýkej ty boty.
Bello. Nežvýkej ty boty.
A pak tu byla moje nejoblíbenější hra.
Co je? Co chceš?
Snažím se...
Chceš malý kousek sýra?
Malý kousek sýra mne naplnil
-silnými pocity. -Tady máš.
Byla jsem v bezpečí, šťastná a milovaná zároveň.
Byla to láska.
Musím letět!
Jdu pozdě.
Musím do práce. Pa, Bello.
Jediná hra, kterou jsem neměla ráda, byla Jdu do práce.
Buď hodná.
Lucasova deka mi dělala společnost,
ale nebylo to stejné jako skutečný Lucas.
-Pořád jsem měla svou kočičí rodinu. -Tady zpomal.
A Lucas se stal
-její součástí. -To není pro tebe, Bello.
To je pro kočky. Pojďte sem.
Vidíš je?
Kočičí máma!
Mám ráda kočičí mámu a líbí se mi jméno Bella.
Pojď. Jdeme domů.
Sbohem, kočky.
-Uvidíme se zítra. -Dobře.
Čas spát, Bello. No tak.
A každý večer jsme hráli...
Sedni. Připravená na svůj
-malý kousek sýra? -...Malý kousek sýra.
Dobře. Běž na místo.
Dobrou, Bello.
Lucas byl můj člověk, a já byla jeho pes.
Byla jsem doma.
Kdykoli Lucas hrál
-Jdu do práce... -Hodná holka.
...vzala jsem Mámu na procházku.
-Co je, zlato? -To je zase ta veverka!
Musím tu veverku dostat.
Utíká!
-Bello. Bello, ne. -Je tamhle!
No tak, holka. Žádné veverky.
Jdeme Bello. Jdeme.
Měla jsem mámu ráda, i když moc nechápala,
-jak se honí veverky. -Dobře.
Pěkný pejsek.
Promiňte. Nechtěl jsem vás vyděsit.
Jmenuji se Gunter Beckenbauer.
Tyhle domy mi patří.
Co si přejete, pane Beckenbauere?
Prosím, říkejte mi Guntere.
Ten pach jsem znala.
-Věděla jsem, že nevěstí nic dobrého. -Podívejte se.
Vím, že to byl váš syn, kdo zavolal
stavební odbor kvůli těm kočkám,
kterých jsem se zbavil.
Uteklo mi kvůli tomu celé léto,
takže mohla byste mu říct, ať toho nechá?
Můj syn toho nenechá, pane Beckenbauere,
protože tam ty kočky pořád žijí.
Strážníci z odchytové služby tvrdí opak.
Odchytová služba lže, stejně jako vy.
Co je to za rasu? Pitbul?
Nevíme. Bydlela s těmi kočkami, které tam podle vás nejsou.
Dámo, snažím se vám naznačit,
abyste se svým synem vycouvali a nesnažili se vést se mnou válku.
Válku? Co vy víte o válce?
Dobře.
Snažil jsem se to vyřešit v klidu,
ale vy si prostě nedáte říct.
Ne, vy jste sem přišel
No tak, Bello, klid.
Klid. Už jdeme.
Co je to? Studené, mokré.
Zmrzlina!
-Z nebe padá zmrzlina! -Bello.
To je sníh.
Je to jenom sníh. Jdeme ven.
Co? Co?
Honem, honem.
Šup šup, utíkej.
Utíkej.
Jo, paráda.
-Jdeme ven ve sněhu bylo super. -Jdeme.
-Lucas je doma! -Ahoj.
Ahoj.
Když Lucas přišel domů,
-byla jsem radostí bez sebe. -Ahoj. Ahoj.
-Co je to? -Nevím.
Bylo to přilepené na dveřích.
Ale ne.
To je od domácího.
Přijde zítra zkontrolovat baterii.
Ale já jsem na terapii a ty v práci.
Co uděláme s Bellou?
Nemůže být doma, když sem přijde.
Držme se plánu.
Jestli ji uvidí, tak tě vyhodí.
Nedělej si starosti.
Čistý vzduch. Honem.
Jdu do práce byla ten den i moje hra.
Bello. dobře. Zůstaň tady. Zůstaň.
Zůstaň se mi nelíbilo.
Žádné štěkání. Jasné?
Za chvíli tě přijdu zkontrolovat.
Nesmí tě nikdo vidět, jasné, Bello?
Počkej, kam jdeš?
Neštěkat.
Tuhle hru tedy rozhodně nechápu.
Lucasi?
Podle zpráv nereaguje na léčbu
a je doporučeno přejít na dvakrát denně.
Dobře, můžeme to zkusit, ale...
Doktore Ganne,
omluvíte mě, prosím?
-Valerie, hned se vrátím. -Dobře.
Ano, štěkala jsem, ale fungovalo to.
-Tady jsi. -Ne.
Takhle se ta hra hraje?
Bello?
-Panebože, ta vyrostla. -Olivie!
-Ahoj. -Znáš tu někoho,
kdo by ji tak na hodinku pohlídal, než budu mít pauzu?
Jenom hodinku.
Dobře, ale víš, že se mnou mluvíš,
jen když máš problémy se zvířaty?
Neruším?
Tohle jistě není pes, který tady podle předpisů nesmí být.
Já vím, Teo. Nemůžeme mít dnes Bellu doma.
Jestli nás domácí nachytá se psem, vystěhuje nás.
Teď to chápu.
Tohle je hra Hodně lidí v malé místnosti.
Bello.
Víš co?
Nech to na mně.
Vážení?
Přivedl jsem na dnešní sezení milého hosta.
Seznamte se s Bellou.
-Ahoj, Bello. -Skvěle. To je super.
-Koukni na to. -Jak dlouho nepiješ?
Už takhle dlouho, jo?
To byl dobrý nápad.
-Jo. -Díky.
-Stane se to jen jednou za čas... -Jo.
Od té doby jsem hru Jdu do práce měla moc ráda.
-Vypadá to, že se jí tu líbí. -Myslím, že jo.
Prostě nemám motivaci.
Vím, že to pro mě bude dobré, ale...
Cítila jsem, jak mámin smutek odchází,
když jsem ji utěšovala, stejně jako kočičí máma kdysi mně.
Macku, jak je to u tebe?
Je to...je to jako...
Je to jako trvalá bolest.
-Ale nebyla jediná... -Každé ráno.
...kdo mě potřeboval.
Mack byl nejsmutnější.
To je ono.
Víte co?
Zítra ji zase přivedu.
Podívejte, kdo tu je!
Teď jsem měla hodně nových kamarádů.
-Pojď, Bello. -Koukni na to.
Drew mě bral na vyjížďky svým malým vozítkem.
Bello, otevři.
Steve měl moc dobré lžičky.
Někteří kamarádi měli známky, stejně jako já.
Hodná holka.
Bello!
Bello, dolů.
Prádlo. Dolů.
Prádlo jsem měla ráda.
A všichni hráli hru Doktor Gann.
Doktore!
-Doktore Ganne. -Tak jdeme.
-Zdravím, doktore Ganne. -Dobré ráno. Jak se máte?
Doktore Ganne. Honem dovnitř. Šup tam!
Chtěl jste jít dovnitř, nebo...
-To je milé. Děkuji. -Jste na řadě.
-Sakra. -Dobře.
-Nespěchejte. -Děkuji.
Dobře. Dobré ráno.
-Dobré ráno, doktore. -Dobré ráno.
-Dobré ráno, doktore Ganne. -Dobré ráno.
-Co nového?
Dobře.
Všechno v pořádku?
Na shledanou, doktore.
-Hodná holka. -To je hodná holka.
Dáme si to ještě jednou!
-Šikulka. -Hodná holka.
Včera večer jsem si to užila.
Já taky.
Kdykoli jsme teď s Lucasem šli honit tu veverku,
-šla s námi i Olivie. -Tak zase příště, jo?
Takže bude příště? Super.
Tak jo, jdeme.
-Vezmeš Bellu? -Jo.
-Zavolám do záchranné stanice. -Jo.
Hej!
Počkejte! Zastavte to!
Co to sakra děláte?
Pořád tu žijí kočky. To nemůžete.
-Máme povolení. -To je jedno.
-Děláte si srandu? -Hej!
-Už tě mám dost, ty magore... -Jedou sem.
Můžu s tebou chvíli mluvit?
Proč mi ničíš život?
Jak jste vůbec získal povolení?
Pozemek je ověřený. Žádné kočky.
-Hej. -Přenáším to živě, vy vrahu koček.
Nejsou tam žádný kočky!
Kočičí máma!
Kam jdeš?
Žádné kočky?
Záchranná stanice, pro kterou pracuji, zavolala stavební komisi,
aby vám stopli to povolení.
Jako kdyby jednali tak rychle.
Jednají, když zavolá člen rady.
Je to krajská komisařka.
Hej, Guntere.
Jo.
Týká se to vašeho povolení.
Kdo to může být?
Nevím. Otevřu.
Promiňte.
Dostali jsme stížnost, že tu chováte nebezpečné zvíře.
Stížnost? Od koho?
Jak jistě víte, chovat pitbula je v Denveru zakázáno.
Dokud je na vašem pozemku, nemůžeme nic dělat.
-Toho si pamatuju. -Upozorňuji vás,
že jestli ten pes bude viděn na ulici,
bude zabaven.
Přeji příjemný večer.
Dobře, Bello, tohle je důležité.
Zkusíme to znovu.
Dobře. Připravená?
A...
Domů.
To je ono, Bello.
Domů.
Jo.
Úplně nejlepší hra!
Hra Domů znamenala, že mám dát hlavu sem.
Jo! Zvládla jsi to!
Zvládla jsi Domů. Šikulka.
-To bylo dobrý. -Dobrá práce, Bello.
Hodná holka.
Když teď vezmeme Bellu ven
a lidé z odchytové služby ji budou chtít odvézt, řekneme „Domů“.
Moc ráda jsem Lucasovi dělala radost.
Veverka!
Musela jsem tu veverku dostat.
Veverka, veverka, veverka!
Bello!
Bello, všude tě hledám.
Zlobivý pes.
Bello, už to nikdy nedělej.
To okno je mi fuk, ale už neutíkej.
Ani se nehni, kámo.
To zvíře zabavuju.
-To tedy ne. -Ale ano, a tady mám povolení.
Tohle je pitbul. A tohle je legální zabavení.
Když bude dělat problémy, zatkněte ho.
Domů, Bello.
Bello, domů.
-Domů, Bello. -Ale ty mě teď potřebuješ.
Bello.
Bello, prosím, domů.
Bello, prosím. Domů, Bello.
To je ono.
-Hlavně v klidu. -Bello, domů.
Hlavně klid.
Nedělejte to.
-Pane. -Jdeme.
Pane, nechte ji.
Musíte mu toho psa dát.
Ne s touhle věcí.
Pusťte.
Chucku, ať to udělá sám.
To je v pořádku, Bello.
Je to dobrý. Mám tě.
Pojďte za mnou.
To je dobrý. Mám tě, zlato.
Bude to dobrý.
Bello, tohle jsem zvoral.
Je mi to líto.
-Dobře. -A najednou
-jsem cítila spoustu dalších psů. -Bude to dobrý.
Přijdu pro tebe, Bello, ano?
Je mi líto, že jsem neudělala Domů, Lucasi.
-Nedovolím, aby ti ublížili. -To už by stačilo.
Odstupte, prosím.
Odstupte.
Prosím.
Lucasi?
Byl tam velký hluk a všichni psi byli moc smutní.
Dobře.
Běž dovnitř.
Myslela jsem, že když budu hodný pes, nechají mě vrátit se k Lucasovi.
Udělala jsem Sedni.
A pak ještě Sedni.
Taky Neštěkej.
A taky jsem hodně štěkala.
Vážně jsem moc potřebovala Lucasovu deku.
Měla jsem udělat Domů.
Tak pojď.
Ahoj.
Počkej.
Nepřipadáš mi jako nebezpečné zvíře, holka.
Tak pojď.
-Ahoj. -Lucasi!
-Ahoj. -Už umím Domů.
Podívej. Jsem tu.
-Tady jsem. -Takže první otázka.
Je to zjevně váš pes.
Hodná holka. Já vím. Hodná holka.
Tak je hodná.
Zaplatil jste pokutu.
Než si ji vezmete, musím vám poskytnout informace.
Aby byl pes v Denveru uznán jako pitbul,
musí tři zástupci odchytové služby potvrdit, že se jedná o pitbula.
A Bella je uznaný pitbul.
Co znamená „uznaný pitbul“?
To znamená, že jestli ji seberou ještě jednou, tak ji uspí.
-Cože? -Takový je zákon.
Pitbul je dost vágní označení. Něco jako „lovecký pes“.
Městská rada v podstatě odhlasovala, že pes může být z města vykázán za to,
jak vypadá.
To je v podstatě psí rasismus.
Já vím. Je to hloupé.
Bella je ten nejhodnější pes na světě.
Měla byste ji vidět v nemocnici s veterány.
Milují ji.
Co když se přestěhujeme?
Do Goldenu nebo někam mimo město?
To by šlo.
Máte někoho, kdo by se o ni mezitím postaral?
Moje teta a strýc, jsou z Farmingtonu.
-Možná by nám pomohli. -Nové Mexiko?
To je 650 kilometrů.
Už jsem připravená Domů.
Dobře. Mám tvého dinosaura.
Co ještě máme?
Jste tak hodní, že to pro nás děláte.
Rádi pomůžeme.
Olivia je takové zlato.
A je to.
Počkám v autě.
Proč jsou všichni tak smutní?
Jsme přece všichni doma.
Bello, je mi to líto.
Uvidíme se brzy.
Dobře, vylezu zadním oknem.
Naštěstí tam není sklo.
Hej.
Pojď ke mně.
Zdravím.
Nechte toho.
Policie se sem nedostane dost rychle, aby vám pomohla.
Chápeme tu vaši malou hru.
Je to Gunter, že?
Pracujete pro něj?
Možná jste jenom kámoši.
Teď necháte mého syna
dojít k tomu autu a rozloučit se s jeho psem
a nebudete do toho nijak zasahovat.
Rozumíme si?
Rozumíme.
Běž, Bello. To je ono.
Hej.
Jsi moc hodná holka, Bello.
Vím, že to nepochopíš, ale neopouštím tě.
Jen tě musím poslat do bezpečí.
Kam jedeme?
Proč nemůžu jet vepředu s tebou?
Tady.
Musíš mít svoji deku.
Proč mi přinesl Lucasovu deku?
Ta má být na posteli.
Slibuju, brzo se vrátíš domů.
Lucas řekl „Domů“, ale pak zavřel dveře.
Potřebuju Lucase!
Prosím! Ne!
Jeho pach pomalu slábnul.
Vzdalovala jsem se od něj.
Čichala jsem k Lucasově dece, abych se cítila líp.
Ale nebyl to Lucas.
VÍTEJTE VE FARMINGTONU NOVÉ MEXIKO
Sedni.
Bello, pojď sem.
Ano.
Jsi krásná.
Tihle lidé byli milí.
Starali se o mně, ale nebyla to moje rodina.
Tohle nebylo Doma.
Haló?
Ahoj, tak jak to jde?
Je v pohodě. Jo. Vážně?
Tak dobře. Uvidíme se zítra.
Víš co?
Našli v Goldenu skvělé bydlení
a zítra si pro tebe přijedou.
Určitě se těšíš domů. Jsi hodný pes, Bello.
Jose řekl Domů.
-Jsi hodná holka. -Ale jak?
Dobrou noc.
A zase tu byl ten pocit.
Měla jsem být s Lucasem.
Musela jsem k němu najít cestu.
Nevěděla jsem, co je ta hlasitá věc,
ale Jose si ji s sebou bral na procházky po pozemku.
Ale tohle si pamatuju ze hry Jdeme ven ve sněhu.
Počkat.
Jo!
Zvládla jsem to!
Jdu domů!
Věděla jsem, že Domů je hodně daleko.
Ale věděla jsem, že jdu správným směrem.
Ten pocit se změnil v podobný tah, jako kdybych byla na vodítku,
a řekli mi, abych šla Domů.
A když pořád půjdu, zase uvidím Lucase.
První noc jsem byla hodně unavená.
A bylo tu hodně cizích pachů.
Co je to?
Vypadá to jako kočka, ale je to cítit jako pes.
Doufám, že se to nevrátí.
Byl čas na snídani,
ale nemohla jsem najít misku s jídlem.
Není to v misce,
ale vezmu si to.
Tahle snídaně je fakt rychlá!
Potřebuju snídani!
Tahle snídaně byla ještě rychlejší než ta veverka.
Měla jsem větší hlad než kdy jindy.
Lidi.
Tam dole jsou lidi.
Smečka.
Možná bych je neměla rušit.
Ale mám velký hlad.
Jednozub je velký.
Ze slušnosti budu čenichat tam, kde to ostatní označkovali.
Co je?
Velí tomu Rozcuchánek.
Díky.
Byla to skvělá smečka.
Věděli, kam zajít na to nejlepší kuře.
Hej. Tady máte.
Dnešní specialita. Kuře.
To vám chutná.
Miluju tohohle chlápka s kuřatama.
Moc hodný. Už jste to snědli.
Tak už běžte.
Už jdu.
Jednozub byl statečný lovec
a ničeho se nebál.
Bylo vzrušující učit se od něj lovit.
-Tahle smečka byla skvělá. -Ahoj.
Ahoj, zlatíčka.
Kdopak jsi ty? Jsi tu nová?
Tady máte, zlatíčka.
A teď běžte domů. Šup, běžte domů.
Jak věděla, že jdu Domů?
Běž domů!
-Byl to krásný den. -Sbohem, Sargi.
Ale kam jde Jednozub?
Tak pojď.
A Vrtichvost taky?
Takže jsme zbyli jen já a ty, Rozcuchánku.
Moment.
Všichni v téhle smečce mají svoje lidi.
Rozcuchánek chtěl, abych šla s ním a žila s jeho rodinou.
Vypadalo to tam dobře a byla tam spousta dobrých vůní.
Mohla bych tam být šťastná.
Ale oni mě nepotřebovali.
Máma ano.
Lucas mě potřeboval.
A já jsem potřebovala je.
Lucy! Tady jsi.
Takže jsem musela pokračovat Domů.
V OBLASTI SE VYSKYTUJÍ MEDVĚDI
Teď jsem věděla, že na lov mám chodit tam, kde jsou lidé,
a mám dělat to, co mě naučil Jednozub.
ZTRATIL SE PES Odměna - „Bella“
POZOR V oblasti jsou medvědi
V této oblasti jsou KOJOTI POZOR
Ucítila jsem krev.
Bylo to to největší zvíře, jaké jsem kdy viděla.
A stalo se mu něco moc špatného.
Dělej! Tudy.
Vidím ji. Jdeme.
Ta bude stát nejmíň tisíc babek.
Minimálně. Nádhera.
-Kolik může vážit? 60 kilo? -Jo.
-Hele, uděláme si selfíčko. -To si piš.
Připravenej?
-Jo. -Tak teď.
Je nádherná.
-Jo, ta půjde na zeď. -Jo.
Co je to?
Vypadá to jako kočka.
Doufala jsem, že kočka půjde se mnou a nenechá se chytit.
Tahle kočka byla cítit úplně jinak než kočky, které jsem znala.
Jde za mnou?
Jo, jde za mnou.
A najednou jsem si uvědomila, že to není dospělá kočka.
Bylo to pořád kotě.
Opravdu velké kotě.
Pojď, Velké kotě. Tudy.
To velké zvíře musela být jeho máma.
Velké kotě mi připomnělo Psí mámu
a to, jak mi bylo smutno, když ji odvedli pryč.
Kotě potřebovalo někoho, kdo se o něj postará.
Máma Velkého kotěte ho už nemohla krmit.
Tak jsem to musela udělat já
Byla jsem Kočičí máma pro Velké kotě.
Velké kotě mělo hlad, a já taky.
Takže jsem udělala to, co každá máma.
Šla jsem na lov.
Promiň, zlato!
Hej! Pusť to!
Velké kotě se v noci často potulovalo samo.
Já jsem spala a zdálo se mi o domově.
Připravená na malý kousek sýra?
Tady máš. Hodná holka.
Jsi moc hodný pes, Bello.
Jak šel čas a Velké kotě rostlo,
pořád nechápalo, co to je jít Domů.
Takže když mě zkoušelo svést z cesty,
vždycky jsem ho musela přinést zpátky.
Kdykoli Velké kotě v noci odešlo, někdo mu dal jídlo.
Kočky milují ryby,
ale já si přála, aby jí někdo dal kuře.
Vzájemně jsme se zahřívali.
Teď jsme byli rodina.
Celé ráno jsem něco větřila.
Něco jako psa.
Nejdřív jsem je slyšela.
Pak jsem je uviděla.
Jejich oči byly chladné.
Lovili nás.
A já jsem musela ochránit Velké kotě.
Hej! Vypadněte! Zmizte odsud!
Zmiz! vypadni!
Koukni na to.
-To je rys? -Ne, to je puma.
To je mladá puma.
-Velké kotě se bálo lidí. -Je hodně rychlá.
Ale já se rozhodla zjistit, jestli by nám nedali jídlo.
Docela mě to vyděsilo.
Ještě nikdy jsem pumu ve volné přírodě neviděl.
Byla obrovská. Měla tak tři metry.
-Klidně i tři a půl. -Jo.
Ahoj. Koukneme se, jestli máš na známce jméno.
Kdo je hodná holka?
-Je roztomilá. -To jo.
Chceš šunku?
Tady máš šunku. Tumáš. Sedni. Hodná holka.
Jmenuje se Bella.
Dej mi pac. Hodná holka. Tady máš.
A tady je telefon. „Lucas Ray.“
Lucas?
Zavolám mu.
Kluci, tamhle se myslím něco hýbe.
Spadlo to do hlasové schránky.
Ahoj. Dovolali jste se na telefon...
-To je on! -...Lucase Raye,
asistentovi v nemocnici pro veterány McLaren. Nechte mi prosím vzkaz.
Pokud voláte kvůli mému ztracenému psu Belle...
Týjo, ta slušně šílí.
...nechte mi prosím své číslo, nebo volejte Olivii na 612-589-1743...
Co?
-Puma! Vlezte do auta! -Panebože.
Jsem tady, Lucasi.
Jsem tady. Tady.
Je Jdeme ven do sněhu!
V jejím podání to vypadalo jednoduše.
Pes!
Tak dlouho jsem si nehrála se psem.
Dutchi, na co štěkáš?
Hej.
Ticho. No tak, zmlkni.
Dutchi!
Ty hloupý psisko!
Dutchi!
Vypadni odtamtud!
Dutchi!
Cítila jsem strach toho druhého psa.
Musí být tady dole. Tohle jsou jeho psi.
-Tady! Tady! -No tak.
Dýchá?
Volej záchranku.
Tak jo, hlavou napřed.
-Zvládne to? -Jo.
Zachránili jste mu život.
A co psi? Jsou jeho.
To bude asi na vás.
Můžeme zavolat odchytovou službu, ale nemůžeme tu na ně čekat.
Je nám líto. Hodně štěstí.
Tak asi půjdou s námi.
Pojďte, psi.
Velké kotě!
Pojď, jdeme.
Neberte mě od ní. Potřebuje mě.
Pojďte, pejskové, jdeme.
Ne.
Jdeme.
Prosím.
Dutchi, pojď sem.
Pojď sem, holka. Nám můžeš věřit.
Proč mám pocit, že si to užíváš?
Mám rád psy.
Musíme ji trochu vykrmit.
-Jsou jí vidět žebra. -Ven.
Hej, to nedělej, neškrábej.
Jak se jmenuješ?
Molly? Ellie?
Pusťte mě ven.
-Blanche. -Blanche?
To si děláš srandu.
Pes mojí mámy se jmenoval Blanche.
To hodně vysvětluje.
Vidíš? Líbí se mu tady.
Gavine, musíme tomu chlápkovi ty psy vrátit.
Mám rád Golden Girls.
I když slabě, přesto jsem cítila Velké kotě po větru.
Čeká na mě.
A kromě ní taky Lucas a Domů.
Beatrice? Millie?
Sadie?
Chloe?
Bella.
Bella. Vidíš? Říkal jsem to. Je to Bella. Hodná holka.
-Jak to, že zná moje jméno? -Jmenuješ se Bella.
Až se vrátíme do města, koupím ti
známku se jménem.
To víš, že jo. Koupím ti známku.
Gavine.
Dutchovi se tu líbilo, a mně taky.
Jídlo jsme dostali, kdykoli jsme chtěli.
Svačinku?
Byli jsme uvnitř a v teple.
Měli jsme s Dutchem měkký pelíšek.
A jeden druhého.
Začala jsem se tu cítit jako doma.
-Ahoj. -Ahoj.
Co to je?
Na oslavu tvého románu.
Ahoj. Pojď sem.
Nechal jsi na známku napsat náš telefon?
Čí číslo bych tam asi dával?
Tahle vůně mi byla povědomá.
Pomáháš mi? Máš ráda prádlo, Bello?
-Haló? -Prádlo? Tuhle hru znám.
Asi jo.
Jo.
Co je?
Vydržíte chvilku, prosím?
Ten chlap z laviny... Volá jeho sestra.
Pustili ho z nemocnice.
Promiňte, už jsem zpět...
Ano, určitě.
Dutch už tady určitě byl.
Označkoval na dvorku úplně všechno.
Klid, Dutchi, klid.
Haló? Pane Kurchi?
Pojď, Bello. Pane Kurchi?
Tady vzadu.
Páni! Dutchi.
Jdi dolů!
Dutch je zjevně rád, že vás vidí.
Mám 11 zlomenin a skáče po mně jako blázen.
Slez ze mě, hloupý pse!
Dutch byl rád, že vidí svého pána,
ale jaký pán by nebyl rád, že vidí Dutche?
Jsem Taylor. Tohle je Gavin.
My jsme vás vyhrabali.
Nic z toho si nepamatuju.
Sestra mi řekla jen to, že přivedete psa,
což je ujetý.
Ujetý?
Nerozumím.
Vypadám snad, že se můžu starat o psa?
Ale jsou to vaši psi.
Psi? Toho druhýho jsem v životě neviděl.
Bella není vaše?
Ale ona se vás snažila vyhrabat.
Nechci ani jednoho.
Ale musíte si vzít aspoň Dutche.
Dělejte si s tím druhým, co chcete,
a s Dutchem taky.
Pojďte, hoši.
Jdeme, Dutchi. Pojď.
Jdeme.
-Pojď. -Ten chlap si zaslouží být sám.
Pojď sem.
Pojď sem, Bello.
-Hodná holka. -Hej.
Takže teď máme dva velký, uslintaný psy.
Přesně jak jsem vždycky chtěl.
Jsou to hodní psi.
-Jo, to jsou. -Hej, pojď sem.
-Pojď sem, Bello. -Tak.
Počkej.
Sníh byl pryč, ale já věděla, kde jsem.
Byla jsem blízko místa, kde jsem naposled viděla Velké kotě.
A najednou jsem to ucítila.
Tah toho neviditelného vodítka byl silnější než jindy.
Víš, kam bychom měli zajet? Do zverimexu,
pro psí žrádlo.
Dutch chtěl, abych zůstala.
-Abych byla součástí jeho nové rodiny. -Hej, hej! Hej psi! Ne, ne, ne.
Ne, je to moc daleko.
-No tak! -Pojď sem.
-Bylo by to tak snadné. -Psi! Hej, Dutchi.
-Dutchi. -Pojď sem.
-Hej, psi. -Pojď, Bello.
Dutchi.
-Bello, pojď. -Jdeme.
Dutch šel nakonec domů,
-zasloužil si skvělý domov. -Dobře. Hodnej kluk, Dutchi.
-Hej, Bello, pojď. -Pojď sem.
-Bello, no tak. -Pojď. Zůstaň!
Bello!
-Počkej. Bello. Bello! -Pojď sem. Pojď.
Bello.
Bello, pojď!
Bello!
Dutch svého Lucase našel.
-No tak. Pojď, Bello. -Bello.
A já teď musím najít toho svého.
Bello!
Zase jsem měla hlad.
A stýskalo se mi po Velkém kotěti.
A po Dutchovi.
Musela jsem najít místa s lidmi, abych se najedla.
I když byla mimo moji cestu Domů.
MOTEL - VOLNÉ POKOJE
Prohledala jsem celé město,
ale všude bylo zavřeno.
Moment, je tohle...
POTRAVINY
Kuře!
Tady to bylo.
Jako kdyby věděli, že přijdu.
Hej! Hej!
Stůj, pse!
Hej! Zastavte toho psa!
Chyťte ho! Málem jsem ho měl! Hej!
Jídlo na zemi je vždycky pro psa.
Kuře, kuře, kuře!
Bylo lahodné.
Velkému kotěti by chutnalo.
Ahoj, možná by sis dal tohle.
Trochu vody?
Šikulka.
Hodná holka.
To je dobrý.
Jo, jsi krásná.
Co je tohle?
A hele, psí známka.
Ty jsi Bella.
Jo, taky mi dali psí známku.
Věděl, jak se jmenuju.
-Potkali jsme se už dřív? -I bez známky
si zapsali všecky moje údaje.
Pojď.
Šikulka.
-Ne. -Šikulka.
Veterán bez domova... Potřebuji peníze na psí žrádlo - Díky
Jmenoval se Axel
a vždycky mě držel na vodítku.
-Ahoj, krásko. -Ahoj.
Ty jsi krásná.
-Tady máte. -Sbohem.
Děkuji.
S tebou se kšefty hejbou, Bello.
Bylo na něm něco povědomého.
Axel byl stejně smutný jako Mack.
A jako máma.
Chtěla jsem si užít zábavu, jako když jsem byla se smečkou,
ale Axel nechápal, že psi si potřebují hrát.
Klid, holka.
Vzájemně jsme se hřáli.
Hodný pes.
Nikdy jsem s ním neměla hlad.
Hodná Bella.
Pomalu se oteplovalo.
Ale Axel byl čím dál smutnější.
Věděla jsem, že mě z vodítka nikdy nepustí.
Nelíbilo se mi být uvázaná.
Nebylo to správné.
Nevěděla jsem, jak pomoci Axelovi a zároveň se postarat o sebe.
Potřebovala jsem Domů.
Mám tě rád.
Jsme jenom ty a já.
Jsi jediný kamarád, kterého mám.
Mám tě rád, Bello.
Mám tě rád.
Jen ty a já, Bello.
Ty a já.
Bello, mám tě rád.
Mám tě rád, Bello.
Mám tě rád.
Ležela jsem vedle Axela a teplo se z něj pomalu vytrácelo,
dokud Axel úplně neodešel
a už nebyl smutný.
Seděla jsem jako hodný pes
a čekala, až pro mě někdo přijde.
Ale nikdo nepřišel.
Být hodný pes nefungovalo.
Jako by na mě celý svět zapomněl.
Ale nemohla jsem to vzdát.
Měla jsem strašnou žízeň.
Potřebovala jsem vodu.
Tak jo, Bello, tohle je důležitý.
Připravená? Dobře.
Běž domů.
To je ono.
Běž domů, Bello.
Běž domů.
Pojď, tady dole je skvělá cesta.
Hej, počkej! Počkej na mě!
-Pospěš si. Jsi pomalej. -Nejsem.
Hele, podívej. Tamhle je pes.
Lidi.
-Co s ním je? -Nevím.
Bacha, aby neměl vzteklinu.
Nemá vzteklinu, ty troubo.
Je přivázaný.
Hodný pejsek.
Je k něčemu přivázaný.
-Co je to? -Je tu tělo.
Kecáš.
-Ten pes je k němu přivázanej. -Je mrtvej?
Řekl bych, že jo.
Co chceš dělat?
Hodnej pejsek.
Voda byla tak dobrá.
Moje cesta byla delší, než jsem kdy tušila.
Dvě zimy.
Kolik zim mě ještě čeká?
A kolik jich ještě zvládnu?
Jejich pach byl všude.
Znovu mě lovili.
Věděla jsem, že přijdou.
Ale nechtěla jsem, aby si mysleli, že se bojím.
Je to...
To je Velké kotě.
A teď je z něj opravdu velké kotě.
Bylo super být zase spolu.
A věděla jsem, že Velké kotě to cítí stejně.
Věděla jsem, že Lucasovi by se Velké kotě líbilo.
A všichni bychom spali v jedné posteli.
Lucas bude rozhodně potřebovat větší postel.
Tohle je nový pach.
Nevím, co jsou zač, a ani to nechci vědět.
Velké kotě!
Je to tady.
Domů a k Lucasovi.
Velké kotě chtělo abych šla s ním,
a já chtěla, aby šlo se mnou.
Pochopila jsem, že Velké kotě se mnou nepůjde
a že nebudeme spát v jedné posteli.
Vždycky budu tvoje kočičí máma.
Milovala jsem Velké kotě.
Ale věděla jsem, že už ho nikdy neuvidím.
DENVER HRANICE MĚSTA
Pes!
Štěndo, pojď sem!
Tady! Pojď sem!
-Jste v pořádku? -Jo.
Stůj, prosím.
Co se děje?
-No tak. -Prosím, stůj.
-Hodný kluk. -Pojď sem.
Pojď sem, holka. Pojď sem.
Pojď sem, zlato.
Moc to bolelo, ale musela jsem jít dál.
Ulice a domy začaly vypadat povědomě.
Konečně jsem zvládla to, co mi Lucas řekl.
Přišla jsem Domů.
Lucasi! Mámo!
-Kdo je? -Lucasi!
Sem nemůžeš, jdi pryč.
No tak. Běž ven.
Všechno bylo jinak.
No tak, dám ti dobrůtku, když půjdeš ven.
Lucasi? Mámo?
Panebože.
Kde jsou?
Nějaký zaběhnutý pes právě vběhl do mého domu.
Cítila jsem, že jsou pryč už hodně, hodně dlouho.
Tolik jsem se snažila a došla jsem tak daleko.
Jen jsem už nemohla udělat další krok.
Kočičí máma?
Jak to, že ses tak zmenšila?
-To vy jste hlásila zaběhnutého psa? -Ano.
-To jsi ty. -To jsi ty.
Kočičí máma se dívala, jak odcházím, stejně jako Velké kotě.
Asi se takhle kočky loučí.
Ještě zbývalo jedno místo, kde hledat Lucase.
-Dobře. -Později.
-Uvidíme se. -Ahoj.
NEMOCNICE PRO VETERÁNY DENVER Hlavní vchod
-Psi? -Jo, to je hodný kluk.
Bývala jsem tu jediná.
-Olivie? -Ano?
Zrovna tudy proběhl nějaký zatoulaný pes.
Zazvoní budík a vstanu.
Aspoň mám kam jít.
Mám tu práci rád.
-To snad ne. -Cože?
To nemůže být pravda.
Bello?
Je to ona! Pojď sem! Pojď sem, zlato.
Co se ti stalo, holka?
Co se děje?
-Ne. -Lucasi?
To nemůže být pravda.
Bello!
Lucasi!
Bello, Bello! Jsi naživu.
Nemůžu tomu uvěřit.
Bello, kde jsi byla celou tu dobu?
-Je to Bella? -Jo, je to vážně ona.
Bello!
Panebože. Byla pryč dva a půl roku.
-Ahoj. -Lucasi! Olivie! Mámo!
Přišla jsem Domů!
-Přišla domů. -Já vím, já vím.
Můžeš zavolat veterináři a říct mu, že jsme na cestě?
-Jo. Jo. -Vezmu auto.
Lucasi? Lucasi, venku je policista a říká, že máš přivést toho psa.
Je mi to líto.
No tak.
Děláte si srandu?
Tak dobře, lidi.
Hlavně klid. Žádný problémy.
Jen si jdu pro toho psa.
A když bude někdo dělat problémy,
tady pánové ho zatknou.
Nechceme dělat problémy,
ale to zvíře musíme zabavit.
Řekl jsem si, že se podívám, proč je půlka oddělení
tady na rutinním výjezdu odchytové služby.
Zasvětíte mě někdo?
Kapitáne, přijel jsem zabavit psa a někteří z těch lidí
se z toho snaží udělat aféru.
Přechovávání nebezpečného zvířete a neuposlechnutí zákonného příkazu
je přestupek.
Tak kdo z vás je zodpovědný za tento zločin?
Myslel jsem si to.
Tohle má být pitbul?
Nevypadá jako pitbul.
Je to můj pes, pane, a je zraněný.
Beru ho k veterináři.
Nerad to říkám, ale tady Chuck má pravdu.
Musíme vašeho psa odvézt do útulku.
Dobře.
Ale nejdřív musíte projít
přes 1. prapor, 3. námořní divizi a námořní pěchotu Spojených států.
První pěchotu Spojených států.
82. leteckou divizi americké armády.
6. flotilu námořnictva Spojených států.
101. výsadkovou divizi, Křičící orli.
4. pěší divizi armády Spojených států.
Opravdu chcete, aby se to vyostřilo?
A vy?
Madam, mou prací je vymáhat dodržování zákonů,
a zákon říká, že toho psa musím zabavit.
A pokud to znamená použít paralyzéry a pepřové spreje,
nedá se nic dělat.
Podle vyhlášky města Denver číslo osm lomeno...
Moment.
Řekl „Denver“.
Správně.
Ale tohle není Denver.
-Tohle je federální majetek. -Cože?
Nemocnice pro veterány je federální majetek.
Technicky vzato to není součást Denveru.
Tak to je, kapitáne.
Nemusíme se tu prát, protože tady nemáte pravomoc.
Tak kde jste vy dva sloužili?
-V Basře. -V Kábulu.
V Hue, při ofenzívě Tet.
Tak jo, představení skončilo. Balíme.
Jo.
Jestli toho psa uvidím mimo tenhle pozemek, zastavím vás.
Nezastavíte.
Chucku, je na tebe víc stížností,
než na ostatní strážníky dohromady.
Vrať to auto. Stahuju tě ze služby.
A nikdo nikoho nebude zastavovat kvůli psovi.
Jasné?
Fajn.
Panebože, Bello, tolik jsi nám chyběla.
Nechápu, co se právě stalo,
ale docela určitě to dopadlo dobře.
Zdravíčko, lidi! - VÍTEJTE V GOLDENU, KDE TO ŽIJE JAKO NA ZÁPADĚ
Podívej, co jsem našla v truhle.
Úplně jsem zapomněl.
-Pojď sem. -Pamatuješ si to, Bello?
Moje Lucasova deka!
-Chci něco zkusit. -Jo.
Tohle byla její oblíbená věc, když byla malá.
Ale po tom všem, co prožila, si nejsem jistý, jestli si to pamatuje.
Bello, chceš...
-Malý kousek sýra. -...malý kousek sýra?
Pamatuje si to.
Je to úžasný pes.
To tedy je.
Byla jsem vážně doma.
S Lucasem, a taky s Olivií.
Byla jsem tam, kde jsem měla být.
A Velké kotě bylo tam, kde mělo být.
Konečně jsem pochopila.
že to neviditelné vodítko, které mě táhlo za Lucasem,
byla láska.
On byl můj člověk.
A já jsem byla jeho pes.
Překlad titulků: Lenka Bernardová